Danas je nedelja 26. juli 1942. godine.
Miran dan za odmor ovde na našem brodu...
negde u Južnom Pacifiku.
I veoma je prijatno, ovde na palubi...
sa slikom plavog mora i dobrom pesmom.
Tu gde Otac Doneli, iz Notr Dama 1917, američki bek dve godine...
a sada samo Čaplan Doneli, radi drugu smenu.
Hej, Semi, tvoj glas je dobar.
Zašto ne bi bio? Moj otac je bio pevač u sinagogi.
Na signalnom smo mostu gde se pukovnik Grejson i njegovi ljudi odmaraju...
zadovoljni kao da sede na prednjem tremu svoje kuće u nedelju.
Kakav način da se putuje u rat.
Voleo bih da imamo stripove.
Tako bismo znali da li je Mami Jokum dobila termite iz repe.
Kako god, omiljena zabava, kao i obično, je pričanje novosti.
Voleo bih da se vratim kući, da plovim po Čespik Beju.
Da sam ja kući ne bih bio ni na jednom brodu.
Da sam ja u Laredu otišao bih da vidim moju Končitu.
Možda Lolitu. - Pa, odluči se.
U redu, Končitu.
I Lolitu.
Ebets Fild, to je za mene. Da gledam Bamse.
Bamse, da.
Samo vode u ligi. - Da, naravno. U toj ligi.
Imaš li love da se kladiš da će nas Jenksi pobediti?
Dodžersi se čak nisu još ni kvalifikovali. Šta će ti lova tamo gde ideš?
Kako znaš gde idemo? - Oh, ućuti.
Bez obzira, ne zanima me i da više nikad ne vidim novac.
Naravno, razumete da pričam o savezničkom novcu.
Hej, jeste li vi ratni dopisnik?
Tako je. - Stavite moje ime na papir.
Smešni papir.
Naravno. Kako se zoveš? - Džoni Anderson.
Možete da ga zovete Pile. Upravo se izlegao.
Znaš da te majka neće pustiti da izlaziš sa damama.
Smirite se, hoćete li?
Imam ga.
Čistači, uzmite metle.
Lepo čišćenje po pramcu i krmi.
Takođe je bilo prijatno da se protegneš u toploj tropskoj noći...
uz udaranje talasa i omamljujući zvuk naše pesme.
To su dobra deca, Oče.
Dobri su. - Mm-hm.
Da li ima vesti o tome gde smo se zaputili?
To čak ni pukovnik ne zna.
Onda ja kažem 'Slušaj, da li ti misliš isto što i ja?'
Da mi jedan od onih pogleda i kaže 'Da.'
Svaki put paradajz.
Pišeš toj tvojoj maloj? - Zašto da ne?
Baš je lutka? - Da, prava je riba.
I ne raspravlja se sa mnom. - Stvarno?
Znaš, imao sam i ja jednom takvu.
Ali ju je imalo i mnoštvo drugih momaka.
Laku noć, Pile. - Laku noć, Taksi.
OK, momci.
Hajde, hajde. Prestanite sa nestašlucima. Na spavanje.
Svetla se gase za minut.
Hej, naredniče. Da li znate gde smo krenuli?
Oh, kao i uvek, manevrišemo. Nemoj da kažeš da sam ti rekao.
Gore i dole, napolje i unutra - već mi postaje dosadno.
Kako si izgledao na Onslou plaži izdržao bi još dosta vežbi.
Jedan od ovih dana suočićemo se sa pravom stvari.
Hej, Teks. - Da.
Vruće, zar ne? - Da.
Toplije nego u teksaškom autu za stoku u avgustu.
Znači misliš da je vruće? - Da.
Da li bi voleo lepu visoku čašu ledenog piva?
Piva. To je piće srednje klase.
Kad sam poslednji put bio u Bruklinu bilo je baš ovakvo veče.
Pili smo koktele.
Starica ih je donela, probao sam jedno, i hej, kakav udarac.
Znaš li šta je uradila? - Šta?
Rasturila se, a potom je popila i džin.
Simpatična starica. - Da.
Pa, laku noć, Taksi. - Laku noć.
Da, to je bio miran dan za odmor na brodu.
Uprkos činjenici da ćemo sutra ili prekosutra znati gde smo krenuli.
Gde verovatno možemo da budemo ranjeni ili ubijeni na nekoj japanskoj plaži.
Šta se dešava? - Ne znam.
Odakle su se stvorili? - Pogledaj ih.
Da li je to radni odred! Koliko ih je tamo?
Mora da ih je oko hiljade.
Znači manevrišemo? - Izgleda kao Ril Mekoj.
Gde je Džordan? On će znati odgovor. - Džordan, dođi ovamo.
Obavesti nas. Šta su oni?
Pepsi-Kola. Obmana.
Ima ih gomilu. - Kad bi samo znali gde smo krenuli.
Izgleda da mislimo na posao, pukovniče.
Vesela je pomisao ulaziti u to sa svom tom silom i snagom iza nas.
Šta ovo dolazi? - To je FCPL.
Imaju i civila.
Kako ste, g. Vederbi? Ja sam pukovnik Grejson.
Dispečer, gospodine. - Pa, sada ćemo možda nešto otkriti.
Tokio? - Može biti.
Gospodo, napašćemo japansko uporište...
u Gvadalkanalu i Tulagi na Solomonovim ostrvima.
Gvadalkanal?
Mornarica i obalska straža će nas odvesti na kopno.
Kada to jednom uspemo, naš cilj je vazdušno polje koje je neprijatelj skoro završio.
G. Vederbi, koji je tamo nadgledao plantažu kopra...
će vam reći neke od problema sa kojim ćete se možda sresti.
Pa, narode, ovo je detaljna mapa Gvadalkanala.
Nakon što pređete plažu moraćete da probijete veliko polje...
koje je visoko od jedan do dva metra - i dobro je mesto za Japance da se sakriju.
'Štab, peti puk, prva pomorska divizija, pomorski odred, 26. Jul 1942.'
'Od pukovnika Valasa E Grejsona, USMC, svim članovima ove komande.'
'Tema: Zadatak ovog odreda.'
'Predstojeća akcija označava prvu ofanzivnu akciju kopnenih snaga SAD.'
Marinci su izabrani da počnu ovu akciju...' - Zar nije uvek tako?
'...da pokažu dobre rezultate u uspešnoj napadačkoj akciji...
koja bi trebala da se završi konačnom pobedom.'
I da bismo to dokazali treba da budemo pogođeni.
'Mnogo smo radili za ovu akciju...' - On nam kaže.
'...i ja imam veliko poverenje u našu sposobnost i želju da pobedimo neprijatelja.'
Uzeo mi je reč iz usta. - 'Sukobićemo se sa opasnim i lukavim protivnikom.'
'Ali on nije dovoljno opasan i lukav da nas pobedi, jer smo mi marinci.'
Sad kažeš. - 'Svaki od nas ima zadatak.'
'Neka se svako zavetuje da će da ga izvrši do svojih krajnjih mogućnosti...
sa naporom da dobro proceni.'
'Srećno i neka vas Bog blagoslovi. Bog voli smele i srčane.'
Valas E Grejson.
Vrlo dobro, Huk. - Hvala, Brate Pots.
Da sam samo išao u srednju školu... Hej, šta je ovo?
'Aneks E na generalovu naredbu broj 3, paragraf D.'
'Sahrana.'
'Grobovi će biti odgovarajuće označeni. Sva tela će nositi identifikacijske oznake.'
Većina od vas nikad nije bila u džungli, a Japanci jesu. Mnoštvo njih.
Pa dozvolite da vam dam savet: Držite zatvorena usta.
Nemojte da vičete.
Možemo da ih pobedimo u njihovoj igri tišine ako pokušamo, ali... znate kakvi su marinci.
Neko će povikati 'Hej, Mek. Da li je to tamo C kompanija?'
Nije smešno. Ne smejte se.
Ako neko od vas potrči da vidi da li je tamo C kompanija...
kakvu klopu nudi C kompanija, verovatno ćete završiti i sami kao klopa.
Časno zrno, prihvati časnu smrt časnog Japanca.
Pazite na snajperiste sve vreme.
Ako vidite svežanj banana na kokosovom drvetu, pucajte u njega. To ima smisla, zar ne?
Hej, stani malo. Ovo nije od vlade.
Ne, to je od Fletbuša.
Ako će Japance da usreći to što će da umru za svog cara ja ću pokušati da ih usrećim.
Sam ćeš da zauzmeš ostrvo?
To ne bi bilo iznenađenje u nekim bruklinskim krugovima.
I još nešto. Pazite na zamke.
Nemojte da podižete ništa što su Japanci ostavili na zemlji.
A ako ostave neki suvenir?
Zaboravite na to. Odgovorni ste ako vas raznese.
Ako vidite .45- icu sa biserima, ne dirajte je.
Najlepšim biserima na svetu? - Hej, Oče.
Koliko ima Japanaca na tom ostrvu? - Teško je reći. Nekoliko hiljada.
Ima li urođenika? - Oko 16,000.
Uh... hanibala? - Ne, mislim da su čisti vegeterijanci.
Ali nikad nisu probali meso marinaca.
Ne brini se. Verovatno ćemo da se iskrcamo u petak.
Pa, Pile, izgleda da nismo daleko. - Izgleda.
Možda stižemo sutra ujutro? - Možda.
Hej, Taksi, koliko je sati sada kod kuće?
Kolika je vremenska razlika? - 19 sati između ovog mesta i San Franciska.
I još tri sata razlike do kuće. Ali nikad ne znam da kažem da li je manje ili više.
I sa mnom je isto. Nikad ne znam da kažem da li je juče ili sutra.
Hoćeš li da ga pridržiš na neko vreme? - Naravno.
Polako, mali. Vidimo se kasnije. - Da, vidimo se.
Ćelavite? - Izgleda.
Kako će se to dopasti Edit? - Neće.
Uzgred, ako ti treba neki preparat za kosu imam ih mnogo.
Šta mislite da sad rade?
Nadam se da spavaju.
Baš je drugačije nego kad sam sedeo u vašem razredu...
i slušao kako pričate o velikim filozofijama sveta.
Ne znam. Filozofija je tada bila pogodna.
Džim. Kako se osećate?
Uplašeno?
Valjda.
Pokušavam da gledam na to kao na posao, kao da prodajem veliku narudžbinu tamo gde postoji otpor.
Čudno je da mi tako treba da završimo.
Tri prema jedan da će su ja prvi iskrcati. - Tri kokosova oraha prema dva da nećeš.
Dobro.
Čudno da nas nije napala podmornica. Sigurno su nas primetili.
Da, čudno je.
Mogla bi da bude zamka, zar ne?
Uzgred, trebali bi da budemo tamo do jutra.
Čuo sam da će nulti čas biti oko 6.20.
Približno. Ja bih rekao da će biti bliže 8.30.
Bolje ne idite na obalu u prvom talasu. - A zašto da ne?
Tada ću biti najpotrebniji, zar ne?
Bolje da pogledam dole da vidim da li neko drhti.
A sada, konačno veliki dan: Petak 7. August, 1942.
Dan za koji smo toliko dugo obučavani. Dan iskrcavanja.
Nije bilo radosti i pesme koji su krasili nekoliko prethodnih dana.
Svaki nerv je bio napet.
Možda je to zbog toga što činjenica da počinje zvuči kao san.
Tu i tamo, neko lizne usnu. Disanje je malo jače.
Iščekivanje, oči napete.
Posmatra se visoko kroz dvogled, nenormalna gomila leži na površini vode.
Prema Gvadalkanalu.
Pa, evo ga.
Verovatno smo već prošli njihove baterije.
Ili je u pitanju trik ili su ogromne budale. - Ako upali, to će biti velika priča.
Samo mislimo na taj način. Mora da upali.
Pa, naredniče, izgleda da je to to. - Da.
Razvežite vaše trake za bradu i pojaseve sa mecima.
Ovo nije pucanje na ćurke. Sve se broji.
Ne brinite, naredniče. Shvatio sam.
Pa, naredniče, to je to. - Da.
Šta to radiš? - Nešto dok ne sagrade galije.
Biskvit, šećer, kafu, meso i paprikaš.
Zvuči kao Dan zahvalnosti, zar ne?
Dan zahvalnosti!
Žao mi je što nećemo biti u istom brodu.
Nema svrhe da sva jaja stavljamo u jednu košaru.
Čudno je kako možemo ovde da se pripremamo da se iskrcamo na neprijateljsku obalu...
i da se ponašamo kao da je to najnormalnija stvar na svetu.
Da, jeste.
Znate, naredniče...
zbog ovoga poželim da sam u Bruklinu.
Da vozim moj taksi i da pratim Bamse.
Kada se budu susreli sa Jenkijima rasturiće ih.
Trebalo bi da živim toliko dugo!
Hej, šta ja to pričam?
Srećno. - Takođe.
Hej, pogledajte. Naši avioni.
Glave dole.
To bi trebalo da razori svako gnezdo ili bilo koju artiljeriju na ostrvu.
Bacite se na zemlju.
Pazite na svako drvo.
Šta je bilo? - Mislio sam da sam video Japanca na onom drvetu.
Brzo učiš. Bolje da trošiš municiju nego da rizikuješ.
Ja sam sav iscrpljen.
Ne brini se. Uskoro ćemo čuti za njih. - Što kasnije to bolje.
Nadam se da nije zamka.
Dolazi drugi talas.
Kapetane Dejvis.
Kapetane Dejvis! - Ovde, gospodine.
Ima li kakvog znaka o neprijatelju? - Mislim da se kriju u brdima.
Idite napred, ali budite pažljivi.
Šta je sa onim kokosovim orasima što mi duguješ? - Mislio sam da je u pitanju bio foto finiš.
Ideš? - Ne.
Pukovnik Grejson želi da sačekam ovde dok ne dođu MP-jevi.
Sigurno su otišli u žurbi. - Da.
Ja to zovem rasipništvo.
Hej, Huk, neko je unutra. - Gde?
Pazi, mali.
Ah, za ime...
Daj mi cigaretu.
Otkad ti pušiš? - Počinjem sad.
Ma hajde.
Polako kroz vrata, momci. To je to.
Hej, šta ćete da radite s tim? - Da spavam na tome, nadam se.
Baš mi je to trebalo za subotu veče.
Pitam se zašto su ga Japanci koristili? - Ne bih znao.
Našao sam sanduk japanskog piva.
Hej, Boumen.
Kavijar. MisIio sam da ovi majmuni žive na ribi i riži.
Da. To je primitivna dijeta na kojoj bi oni trebalo da opstanu.
I dobrog je ukusa. - Pod uslovom, naravno, da nije otrovana.
Ako ti se ništa ne dogodi, obavesti me.
Sklanjaj!
- Oče, otkud vam bicikl?
Hej, otkud vam? - Ima još mnogo toga.
Sigurno ima na stotine japanskih kamiona tamo. Da ne kažem koliko ima radija, pušaka.
Izgleda da smo ih stvarno uhvatili na spavanju.
Moglo bi se tako reći.
Ali, na osnovu izveštaja iz Tulage, nisam siguran da su bili tamo.
Gde mi je šlem?
Hej, Huk. To je to.
Samo tri majmuna. - Prilično mali, zar ne?
Ružni.
Hej, Snežana, gde su ostali od 7 patuljaka?
Hart, Šafner i Marks.
Pronašli smo ih ispod žbuna. Pomislili smo da je zamka.
Nekoliko njih je pobeglo.
Da li se protiv njih borimo? - Ne, ovo su radnici.
Ne možemo mnogo da izvučemo iz njih, ser. Pričaju nerazumljivim jezikom.
Stalno pokazuju na brda. Pretpostavljamo da su tamo ostali.
Da li se mole? - Misle da ćemo da ih ubijemo.
Kormane.
Pregledaj ih.
Arigato.
Nemamo avokado.
Idemo. Predajte zarobljenike u MP.
Ono je vazdušno polje.
Izgleda da su se iselili, pa ćemo mi da se uselimo.
Pots, Anderson.
Ova zastava je pripadala poručniku Snelu. Nosio ju je kroz Kinu do Filipina.
Imao je infarkt.
Njegova ambicija je bila da vidi svoju zastavu kako se vijori iznad osvojene teritorije.
Okačite je. - Da, ser.
Možda smo trebali da sačekamo. Da pustimo Japance da to završe.
Ah, kladim se da ovde nema Japanca u narednih 16 kilometara.
Bacite se na zemlju.
Gde mi je šlem?
Kormane.
Da li je mrtav? - Da, mrtav je.
Amin.
Neka se Bog smiluje njegovoj duši.
Da, mrtav je. sada znamo da nisu svi neprijatelji pobegli.
Da u ovoj džungli koja nas okružuje ljudi vrebaju.
Tihi, opasni, sa oružjem.
Koliko ih je? Gde se kriju? Koliko je ozbiljna opasnost?
Niko ne može da kaže.
Moraćemo da čekamo i da budemo na oprezu na kiši.
Svaki čovek sa svojim mislima, uhvaćen u nevidljivu opasnost.
I u noći, sa kapima kiše kroz palme...
i sa udaljenom grmljavinom mornaričkih pušaka u našim ušima.
Znajući da ako naši ljudi izgube bitku...
neprijatelj će biti na suvom pre jutra i mi ćemo morati da se borimo za naše živote.
Odjednom je većina nas shvatila da smo bezvredni.
Da smo samo sićušni delići uhvaćeni u vrtlog rata...
teror, moć i veličina groma je sve to učinila još realnijim.
I tako, mokri, jadni i pospani...
u milosti velikih sila moćnijih od bilo kog ljudskog bića...
suočili smo se sa prvom noći okupacije.
Ni mornarica mnogo ne spava. - Ne od toga pucanja.
Pretpostavi da dođu ovde i granatiraju nas? - Moguće.
Upomoć!
Japanac. Uhvatio me je. Upomoć!
Upomoć!
Šta je? - Japanac.
Spavao sam. Japanac je skočio sa drveta sa nožem.
Todžo lično.
U redu, smirite se. Sklonite se.
Iskreno, naredniče. Mogu da se zakunem da sam osetio njegove zube.
Evo ti tvog prvog zarobljenika.
Ko je tamo?
Japanski snajper?
Šta se događa?
Čuo sam nešto. Mislio sam da je Japanac.
Prestanite da pucate na svaku senku. Ovi ljudi pokušavaju da spavaju.
Sledeći put, idi na njega sa svojim bajonetom. - Dobro, ser.
Kroz leđa.
Kriju se u grmlju kao majmuni...
Zašto ne izađu i bore se na otvorenom?
Evo, Oče.
U svom povlačenju, neprijatelj čak nije ni uništio svoju opremu.
Već je menjamo u naše svrhe.
Pravimo piste, podižemo hangare...
gradimo utvrđenje za dane kada ćemo imati sopstvenu vazdušnu podršku.
Znajući da dok taj dan ne dođe moramo da pratimo samo jedan put...
da kopamo i da čekamo.
Hajde, Taksi, nagazi. Kopaj, hoćeš li?
Možda ako budemo kopali duboko doći ćemo do Ebets Filda.
Naravno. Kao da već stojim na drugoj bazi.
Izgubili smo četiri krstarice prošle noći. Ipak smo ih pobedili.
Koliki su gubici u Tulagi i Gavutu? - Teški. Japanci su se borili do poslednjeg čoveka.
Koliko smo ih mi ubili? - Oko 400 u Tulagi. 800 u Gavutu.
Iznenadili smo ih. Pokosili smo ih kao patke.
Možemo li nekako da ispričamo našu priču?
Mornarica pristiže. Videću da li mogu da dođem do palube.
Hvala, ser.
Prvi sušni dani su gotovi, ali nismo bili besposleni.
Danju i noću smo patrolirali, ulazeći sve dublje i dublje u džunglu.
Povremeno hvatajući neprijatelje.
Čekajući sa nestrpljenjem naš prvi kontakt sa Japancima.
Japanci su se ubacili među naše linije.
Trebaju im zalihe. Dovedi ih u moj kamp.
Poručniče, vi ovo možete da pročitate. Šta piše?
Slušajte ovo.
'Neprijatelj pred vama pada.'
Pogledajte, ja padam.
Slušajte. 'Iskrcavanje je blizu.'
Šta sam ti rekao? - Nastavi. Uplašen sam.
'Mi smo uvereni u pomoć carskih nebesa.'
Samo Božija deca idu u raj.
Slušajte. 'Poštujte sebe. Bežite od logora.'
To bi unesrećilo Todžoe.
Neprijatelj je pretrpeo ogromne gubitke.'
'Sva oprema je potopljena i njihove trupe su uništene.'
Valjda smo mrtvi, a da to i ne znamo. - Mora da jesmo. Šta kažete na to, Oče?
Ako jesmo, bar nismo u carskom raju.
Ako nismo, to nije kuvareva krivica.
Naredniče. - Da, ser?
Zamolite kapetana Dejvisa da dođe. - Bolestan je. Mačja groznica.
Mogu li ja nešto da uradim?
Ovi urođenici mi kažu da ima velika grupa Japanaca u selu 8 kilometara odavde.
Zarobljenik misli da će da se predaju bez borbe.
Izgleda da nemaju hrane i većina je bez oružja.
Idi pogledaj o čemu se radi.
Ali ne rizikuj. - Da, ser. Biće mi zadovoljstvo.
Predlažem da idete čamcem i ostanete dovoljno daleko da ne mogu da vas pogode sa obale.
Maloun. - Da, ser.
Odvedi ovog momka i pobrini se za njega. On je naš prijatelj.
Kapetane Kros, mogu li ja da idem s vama? Znam šumu prilično dobro.
Naravno. Drago mi je što si s nama, Alvarez. - Hvala, ser.
Zar nisi srećnik?
Ležiš ovde čekajući lepu bolničarku dok ja jurim Japance.
Ako treba da se love Japanci, ja želim da budem u tome.
Ne, samo ti odmaraj. Ja ću da uradim prljavi posao za tebe.
Naš prvi udar na neprijatelja.
To nije kao skrivanje u lisičjoj jazbini....
sklanjajući se svakih pet minuta, udarati pesnicom u nešto što čak i ne vidimo.
U Matanikau su Japanci. Ljudi od krvi i mesa kao i mi.
Suočićemo im se licem u lice.
I kao što je to rekao kapetan Kros, to će biti zadovoljstvo.
Hej, kapetane, pogledajte.
Udaljava se od nas.
Primetio nas je. Okreće se.
Vratimo se. - Ne, sprečiće nas.
Nećemo uspeti. - Koksvejn, bežimo.
Glave dole.
Moraćemo da plivamo. - Pa, momci, to je bio odličan život.
Ako hoćete moje mišljenje, malo se završio prerano.
Idite uzduž.
To su naše obalske baterije.
Na meti su.
Sigurno je zvuk oružja odao naše prisustvo...
Kapetan Kros je odlučio da sačekamo zaštitu mraka pre nego što se iskrcamo blizu Matanikaua...
uprkos uveravanju japanskog zarobljenika da ćemo svi biti dobro...
da njegovi prijatelji gladuju i da su bez oružja...
čekajući u selu da se predaju.
Okrenite se. Idemo da se iskrcamo.
U redu, momci, idemo. Pravo na plažu.
Zašto se ovde skrivamo, kapetane? - Neću da rizikujem.
Pogledajmo okolo.
Moramo da se vratimo na plažu.
Hoćeš li uspeti? - Naravno.
Hej, Korporal. Eno ga kapetan Kros.
Obustavite paljbu.
Kapetane, šta se dogodilo poručniku Turmondu?
Ne znam.
Suz, hajde pogledaj da li možeš da ga nađeš.
Dobro, ser.
Pronašao sam poručnika Turmonda mrtvog, ser.
Moramo da obavestimo pukovnika Grejsona da smo u nevolji.
Želim dobrovoljca. - Ja ću, ser.
U redu, sine. Idi. - Dobro, ser.
Lagano je padala noć.
Naši ljudi su nekako, iako ranjeni, uspevali da se bore...
protiv neprijatelja koga nisu mogli da vide, ali čija je podmuklost i lukavstvo sada bila jasna...
nadajući se bez nade da će pomoć doći.
Ali sa svitanjem i poslednja nada je izbledela.
Od čitave patrole preživelo je troje ljudi.
Ostali, od kojih većina pre mesec dana nije ni čula za Gvadalkanal...
sada su ležali mrtvi u plitkim rupama...
preko kojih je more već počelo da prelazi.
Bolje da pokušamo da dođemo do palmi.
OK, kapetane.
Bolje da se vratimo na Matanikau. Ovog puta ćemo ići sa vojskom. I za krv.
Da, vratićemo se u Matanikau. Ovoga puta za krv.
Muškarci, dečaci, idu u bitku po prvi put u svojim životima.
U neistraženu džunglu.
Ljudine iz srednje škole, prodavači, činovnici, taksisti.
Ljudi sa uspomenama o prijateljima koji su uhvaćeni, prevareni, ubijeni.
Ti bajoneti. Video sam ih.
Video sam ih.
Suz, oni to nikad neće znati.
Bolje sredi taj okovratnik. Nemoj da izazivaš nevolju.
Hvala, kapetane.
Kako si? Još si srećan? - Bolje sačekaj i pitaj Japance.
Evo.
Tako. - Hvala.
Hej, Bač, imaš li cigaretu? - Naravno. Uzmi.
Japanske cigarete. - Pola duvan, pola đubre.
Sada ću više uživati. Mislio sam da su cele đubre.
Ovo je za kapetana Krosa.
Osvetlite za minobacač.
Pukovnik Grejson je rekao da pazite kuda pucate. Samo pucajte prema plaži.
Neki od naših ljudi se ubacuju.
Razglasi. Ne treba da pucaju u palme. Samo prema plaži.
OK.
Razglasi.
Glave dole.
Hej, Huk. - Da.
Kako se osećaš ubijajući ljude?
Ubij ili budi ubijen, zar ne? Pored toga, to nisu ljudi.
Da, znam, ali kako si se osećao prvi put? - Pa, bilo je teško.
A onda je sve ostalo ponavaljanje. Nemoj da razmišljaš o tome. Poludećeš.
Hej, pogledaj.
To je za mene. - Stani. Jesi li poludeo?
Samo smo ubijali vojnike. To je major.
Imaš o mnogo čemu da razmišljaš i bez sakupljanja suvenira. I glavu dole.
Ostani ovde.
Da, Teks? - Vidiš li ono što i ja?
O, da.
Jesi li ti narednik Jork ili Gari Kuper? - I oni su bili dobri.
Razbio sam jednog kosookog.
Huk.
- Šta...?
Huk. - Da, polako.
Korman.
Korman!
Mislio sam da je mrtav.
Da, znam.
Huk, da li ću...? - Ne. Bićeš dobro.
Lep mač.
Obećao sam zabavu...
Da, znam.
Nije moguće.
Moramo da idemo odavde.
Misliš li da možeš da hodaš?
Valjda.
Drži se. Nosiću te.
OK.
Huk. Mač. - Da, znam. Obećao si.
Slušaj, vratiću se i uzeću mač za tebe.
Hoćeš? Hvala.
Doneću ti i par Japanaca da ih nabodeš.
Tamo je hitna pomoć. Hoćeš li uspeti? - Da.
Huk, koliko je sati? - Rekao sam ti da štediš dah.
Mislim, kući.
Nikad nisam mislio da će se ovo meni dogoditi. Koliko je sati, Huk?
Gde je doktor? Doktor!
Da.
Korman, plazma.
Bolje se vrati. Paziću na njega. - Hvala, Oče.
Bitka na Matanikau je gotova.
I ovaj rat moćnih armija, gomile ljudi, tenkova, aviona i opreme...
je bio samo epizoda, okršaj.
Nekoliko ljudi je ubijeno ili ranjeno.
Ali neprijatelj je poražen, skoro izmožden, i jedno smo naučili.
Pukovnik Grejson je bio u pravu - to nije bio piknik.
Prve emocije i oduševljenja su nestala.
Sada veterani, krvavi borci i specijalci...
njihovo razmetanje je nestalo, ili je bar ublaženo, sa novim poštovanjem prema Japancima.
Umorni, tihi, ošamućeni.
Ljudi sa uglađenim očima su im držali stranu.
Šepanje, posrtanje i ponekad padanje...
su bili jedini zvukovi.
Krećući se kao pijanci ili ljudi koji sanjaju.
Glave i noge u zavojima, rascepane odeće.
Ugašene cigarete su visile iz njihovih usta.
Ostarili pre vremena.
Dečaci sa uspomenama na mrtve u njihovim očima.
Sećajući se prijatelja koje su tamo ostavili.
Znaš šta kažu ti majmuni? - Ne.
Da nisu ni znali da su bili na Gvadalkanalu.
Radije bi ubili sami sebe nego da budu uhvaćeni...
Video sam nekoliko njih koji su se kretali sa namerom da izvrše harakiri.
Da li su se smejali kada niko nije zario nož u njih.
Nemam koristi od ovoga. - Pošta.
Pošta. - Pošta.
Pošta.
Dođite.
Duboski. - Ovde.
Jensen. - Dolazim.
Maloun. - Ja sam.
Daj mi to, hoćeš li?
Kapetan Kros.
Ja ću uzeti. - Ima još dva, ser.
Otac Doneli. - Ovde.
Biblije. - Teže je. Više liči na tortu.
Harold Grejson. - A Alojzius T Pots?
Polako. Doći ćemo do tebe.
Mekilvoj.
Oh, to sam ja.
Končita ili Lolita?
Margarita.
Od Fletbuš Atletskog Kluba.
'Da li održavaš kondiciju u ovim teškim danima? Duguješ sebi da pravilno vežbaš.'
'Kurs bodi bildinga, 25 dolara.'
To će biti cenkanje. - Da.
Da, znam. Ona je čudo od žene. I ne možeš da se odupreš.
Hej, narode, ja sam majka. Zove se Džeraldina. Ima tri meseca.
Ustao je prerano.
Sada, momci, želim da ovo proučite. Pažljivo.
Hvala, Oče. Sada ćemo možda da otkrijemo kako se to radi.
Od drage majke - i nema računa.
Pitam se da li Edit zna.
Šta je to? - Moj budući izdavač. Knjiga meseca.
Šta to imaš? - Dugo sećanje.
O čemu je? - Bitka na Getisburgu.
Znaš. Getisburg Adresa. - Getisburg Adresa?
Gde je Linkoln živeo. Civilni rat, sećaš se?
Misliš na rat iz Prohujalo s vihorom. Čoveče, to je bio rat.
To je sve.
Još jedno.
Duboski. - Hej, to je još jedno za mene.
Siguran si da nema ništa za mene? Semi Klajn?
Žao mi je, Semi, to je sve.
Pisali su ti. Samo su propustili brod. Znaš kako je to sa poštom.
Idemo, mek.
Hej, Semi.
Dođi ovamo. Hoću da ovo pročitaš. 'Od buduće gđe. Maloun.'
Mora da je prava dama ako hoćeš da se oženiš za nju.
Problem sa vama momcima je što nikad niste upoznali damu. Hajde, pročitaj.
Otkud misliš da znam da čitam?
Taksi, hajde mi pozajmi brijač? - Zašto?
Mora da sam izgubio moj dok smo se iskrcavali.
Da vidim.
Ovde.
O, da.
Hej, Teks, Suz, narode. - Prekini, Taksi.
Moramo da ovo istražimo. Dođi ovamo.
Pogledajte, brk. - Gde?
Ovde. Vidi se golim okom.
Mislite li da treba da ga obrijemo? - Da ga ostavimo da vidimo u šta će da se pretvori.
Simpatično, zar ne?
Hej, Huk. - Da.
Pogledaj šta sam našao. Limunove.
Kad bih samo imao malo leda, vode, trešanja i bocu džina...
napravio bih ti Toma Kolinsa.
Znate da se samo zezam, Oče. - U redu je, sine.
Ali ako nađeš te sastojke, donesi ih.
Opasnost.
Idemo ponovo.
Opasnost.
- Sui.
Ugušite vatru.
Gde mi je šlem? - Sui.
Ovamo, momče. Ovamo, Sui. Ovamo, momče.
Eno ih.
Dolaze.
Bacite se na zemlju.
Oče Doneli.
Pogođen je. - Bićeš dobro. To je potres.
Nemoj da silaziš tako duboko. Sledeći put, nalakti se.
Sačekaj da dođu naši avioni. Neće izgledati tako lepo.
Da, ali gde su naši avioni?
Danas je veliki dan na ostrvu. Dolazi pojačanje.
Armija. Ni dana prerano...
jer smo umorni nakon dana vrućine i kiše...
prašine i bolesti, blata i loše ishrane.
Nedelja stalnih borbi...
gledajući neprijatelja kako se sve više približava od Bugenvila i Rabola.
Mete smo njihovih bombardera...
protiv kojih smo srećni ako možemo da suprotstavimo 6 ili 7 Grumana.
Zar je čudno što smo im svi poželeli dobrodošlicu?
Nisam nikad mislio da će mi biti toliko drago da vidim vojnika. Ja sam Anderson.
Drago mi je da vas vidim. Vi ste prizor za umorne oči.
Kaži, druže, koliko si ubio Japanaca?
Tiho. U poverenju, to je vojna tajna.
Jeste li mislili da ćete se boriti u lisičjim rupama na plaži. To mesto izgleda sjajno.
Izgleda, zar ne? Pa, sačekaj malo. Lepota će proći.
Odakle si? - Iz Minesote.
Ja sam iz Fletbuša. - Nikad čuo.
Čemu se ja smejem?
Svaki neprijateljski napad na našem polju je do sada bio ugušen.
Nihovi brodovi su bili potopljeni, njihovi mrtvi su se brojali u stotinama.
Ali Japanac je izdržljiv protivnik.
Sada se nalazi u pećinama na ostrvu...
iz kojih predstavlja stalnu napast za naše patrole.
Mora da bude isteran odatle, i pukovnik Grejson i njegovi ljudi su preuzeli zadatak.
To neće biti lak zadatak.
Te strme ivice i prirodne pećine pružaju odlične pozicije...
odakle njegova mašinka može da izbriše sve.
Ljudi iza tih mašinki su fanatici.
Umreće na svom položaju, okovani o svoje oružje, pre nego da se predaju.
Jedan po jedan moraju da budu razneseni sa lica zemlje koja ih štiti.
Šta misliš, Huk? - Mislim da je trik.
Mora da je u svakoj pećini po njih 30-40. Moramo da ih isteramo odatle.
Maloun, ti i Pots znate da se služite konopcem. - Ja sam znao.
Popnite se iznad tih pećina i iskoristite granate. Pokrivaćemo vas, OK?
Da, naravno. - OK, mek.
Uzmi neke od ovih ananasa.
Sve je sređeno, naredniče? - Da.
Dejvisova ideja. Rekao je da će to da raznese mesto na komadiće.
Daj meni.
Ovaj benzin i TNT bi trebao da zavara.
A sada iz sveta sporta.
Dobro, smirite se.
Jenksi će ih ubiti.
Alojsius T Pots je za Jenkse? - Njujork je moj rodni grad, zar ne?
Otkad je Fletbuš deo Njujorka?
Ko je rekao nešto o tome da je Fletbuš deo Njujorka?
Sportsmen Park u St Luisu je bio ispunjen sa 34,255 ludih fanova...
u drugoj utakmici u seriji između Kardsa i Jenksa.
Na gomili za Njujork Jenkse je bio Erni Bonam.
Pa, rešeno je.
Kardsi su poslali svog 23-godišnjeg rukija kao iznenađenje kako bi se izjednačilo u seriji.
Hajde Redbirdsi. - Daj nam rezultat, hoćeš li?
Divno mesto je označavalo svaki ining, ali ne do osmog dela...
sa izjednačenim rezultatom 1-1, što je dodatno uzbudilo fanove.
Daj nam rezultat?
Džim Braun i Teri Mur su dokazali da su dobri...
ali Enos Sloter je uhvatio jednu od Bonamovih brzih lopti...
udario loptu na desno i uleteo u drugu bazu.
Znao sam da može to da uradi. - Nemoj da misliš na to.
Polako, Erni. Sve se broji.
Roj Kalenbajn, zbunjen zbog ranijeg napada Redbirdsa, se savršeno probio.
Tako je.
Ali Fil Rizuto je dozvolio da mu lopta isklizne. - Izbaci ga.
Dok je pokušao da je uhvati, Sloter je proleteo do treće baze.
To sam očekivao. - Još nije gotovo.
Sten Muzial je izradio Bonama....
I onda, sa povicima gledalaca, on je...
I konačni rezultat... - Ne. Kaži nam rezultat.
Stanite. Ššš.
I tako se utakmica završila.
Opasnost. Opasnost.
Opasnost.
Don, opasnost.
Prvi put da sam spavao s drvetom.
Ne smeta mi da je moje ime na njemu. Ne sviđa mi se 'Onome kome zatreba'.
Sve bacaju na nas osim kuhinjskih peći.
To je peć.
Uzmi dim. - Ne, hvala.
Osećamo se bespomoćno.
Ništa nam ne šalju osim kokosovih oraha.
Nije strašno umreti, nego što to moramo ovde da čekamo.
Svako ko kaže da se ne plaši je budala ili lažov.
Ima li ovde mesta? - Uđi.
Sedite ovde, Oče.
Ovo mi zvuči kao osmoinčna granata. - I veća mislim.
Postoji izveštaj o nekoliko ratnih brodova i oko osam krstarica na ostrvu Savo.
Kako je gore? - OK.
Znate, imaju ovde nekoliko odličnih doktora iz mornarice.
Kada je ovo počelo bili su usred operacije.
Morali su da nastave ili bi dete umrlo.
Mislite li da su pobegli i ostavili ga? Ne ti momci.
Kako znate, Oče? Jeste li vi bili tamo? - Ko, ja? Pa, naravno da sam morao da ostanem.
Hej, to je bila bomba. - Da, njihovi avioni su isto zauzeti.
Bacaju na Hendersonovo polje.
Oče, hoće li da vam smeta ako kažem šta mislim?
Samo kaži, sine. Ne smeta mi.
Pa, ne znam za ostale, ali ja...
kažem vam, ovoga mi je svega dosta.
Treba neko jači od mene da to prebrodi.
Nisam baš čovek za molitve. Moja mama se uvek brinula za to.
Da, i moja je bila takva.
Ne znam da li sam misIio na takve molitve. Molitve Gospoda i takve stvari.
Znam o čemu pričaš, Taksi. I ja sam se tako molio kada sam bio mali.
'Gospode, daj mi ovo, daj mi ono. Dozvoli da Jenksi pobede.'
Nikad nisam bio na mestu kao što je ovo u mom životu.
Ja nisam heroj. Ja sam samo čovek.
Došao sam ovde jer je neko morao.
Ne želim medalje. Želim samo da se ovo završi.
Ja sam kao i svi ostali, i kažem vam da mi se ovo ne dopada.
Osim što ništa ne mogu da uradim povodom toga.
Ne mogu da kažem bombama da gađaju negde drugde.
Kao što sam rekao i ranije, to zavisi od nekoga većeg nego ja, većeg od bilo koga.
Ono što hoću da kažem...
Mislim da to zavisi od Boga.
I ne šalim se kada kažem da se nadam da zna kako se osećam.
Neću da kažem da mi je žao zbog svega što sam uradio.
Kada si ovako uplašen, prvo što pokušavaš da uradiš je da središ stvari.
Ako se izvučem živ iz ovoga, verovatno ću ponovo raditi isto.
Jedino što znam je da nisam tražio da dođem ovde.
A ako se izvučemo -
a tako izgleda -
onda se samo nadam da je shvatio da smo uradili najbolje što smo mogli.
Možda je ovo smešno za vas, momci, ali to je ono što mislim i molim se.
Amin. - Amin.
Gledati svoje prijatelje povređene i ubijene nije stvar koja se lako zaboravlja.
Istina, ubili smo 4, 5, 6 ili čak 10 ljudi za svakog čoveka koga smo izgubili.
To je statistika. Ali teško mi je da razmišljam o tim momcima kao o statistici.
Oni su bili jednostavno Džo i Džim, Bill i Viz i Alabam za nas.
Neka Bog odmori njihove duše.
Evo ih ponovo.
Hej, samo malo.
To nisu Japanci. To su naši. To je naša vazdušna podrška.
Hvala Bogu. Napokon.
Naši avioni, Taksi. - Da, naši avioni.
Ali šta je ovo? Još pojačanja? Još marinaca?
Deca željna priče i borbe.
Kao i mi pre nekoliko meseci.
Hej, imaju i jednog njihovog.
'USO štab. Velika žurka večeras. Svi marinci i mornari su pozvani.'
Da, Spajk. FHA projekt 782.
Hej, zgodni, kakva je situacija sa ženama?
Sa kim? - Ljubavni život, budalo.
Šta je to ljubavni život o kome je gospodin govorio?
Nikad čuo. Mora da je u pitanju neki čudan običaj u Sjedinjenim državama.
Ubijaš se, zar ne?
Ne izgleda, ali kamion sa benzinom je upravo stigao.
Možda ćemo otići odavde za Božić.
Ali koji Božić?
Šta, nema ovčijih jezika? - Nema ovčijih jezika.
Hej, Taksi, sada ćemo možda dobijati tri obroka dnevno.
Mora da je neka greška. Ovo je ukusno.
Ne sviđa mi se, momci. Kada počne sa luksuzom to znači da mi marinci moramo da idemo.
Vruće. - Oh.
Šta je bilo? - Znaš koliko i ja.
Možeš u jedno da se kladiš. Nismo ih sve dovukli ni za šta.
Naučili smo da ih ne potcenjujemo. Znamo da se neće predati.
Znamo i da nisu supermeni.
Obično ih pobedimo i uništimo.
Treba da pobedimo našu uobraženost, ali mislim da smo sada spremni.
Ovde je neprijatelj, sa jakim položajem protežući se do ovde.
Oko 10,000, koliko možemo da odredimo.
Oni razvijaju svoje snage.
Teren ih štiti. Tu su džungle i reke, i gore, pećine...
kao one u Tulagi, u kojima su se sakrili u prvim danima napada.
Nemojte da ih potcenjujete. Dobri su. Ali mi smo bolji.
Do sada smo se branili.
Bili smo dobri u Matanikau, Tenaru i Bladi Ridžu.
Ali naš konačni uspeh zahteva da proširimo područje koje okupiramo.
Da to postignemo treba da uradimo tri stvari.
Prvo: Da uništimo Japance već na ostrvu.
Drugo: Da razorimo njihovu tešku artiljeriju, koja predstavlja stalni problem našim vazdušnim silama.
Treće: Da uspostavimo nove baze iz kojih ćemo da prenosimo borbu do drugih neprijateljskih uporišta.
To će zahtevati nadčovečanski napor...
i ja mislim da ne postoji bolji dan za početak nego sutra.
10. novembar, 167. godišnjica marinskog korpusa.
Sutra, bitka.
Ali večeras, možda poslednje noći za mnoge od nas...
bilo je drugih stvari o kojima smo razmišljali, i koje smo radili.
Pesma koju smo pevali kada smo se uveče vraćali kući...
Bil i Džo i ostatak družine.
Kuća. Uglavnom, kuća.
Stvari koje nikad nisu daleko od naših misli.
Pismo nas je nekako zbližavalo, čak i ovde.
Male stvari koje nam mogu dati hrabrosti da se suočimo sa sutrašnjicom.
Ovi momci su sjajni. Čast mi je da radim sa njima.
Ako su i ostali milioni koje treniramo kao i oni...
onda nema o čemu da se brinemo.
Draga mama. Dobro sam i nadam se da ti i tata ne brinete...
jer je sve u redu - bez zezanja.
Pa, devojko, kladim se da nisi očekivala da ti se ponovo javim.
Ali ha-ha! Prešao sam te.
Jer kada gospodin kao ja kaže nešto dami kao što si ti, onda je to nešto.
Kažu da ako ih pobedimo sada odvešće nas odavde.
To znači da ću te možda videti za Božić nakon svega.
I mislim videti te.
Sve spremno, Maloun? - Da, ser.
Kaži ljudima da se postroje. - Da, ser.
U redu, momci. Postrojte se!
Idemo.
Nalevo.
Napred marširaj.
Napokon, velika ofanziva je počela, ovog puta sa velikom snagom.
Ovo neće biti poslednja bitka za Gvadalkanal, ali je početak kraja.
To je bez svake sumnje.
I kako se samo situacija promenila.
Teški rani dani, kritični dani, od 7. avgusta kada smo došli...
do 26.oktobra kada su počela da dolaze pojačanja i zalihe...
Ti ozbiljni dani su prošlost.
Više nismo zadovoljni onim što imamo.
Sa vojskom na našoj strani došli smo da uhvatimo Japance, da im damo dozu njihovog leka.
Da napravimo od Hendersonovog polja, našeg prvog cilja na ostrvu, pravu napadačku bazu...
iz koje možemo da napadamo sve bliže i bliže do srca Japanaca.
Plan je veoma jednostavan.
Tri grupe - jedna uz obalu...
jedna brodom, i treća kroz džunglu.
Oni koji idu obalom će se boriti i zadržavati neprijatelja.
Oni koji idu brodom će se iskrcati daleko na zapadu i napasti neprijatelja s leđa.
Glavni napad na japanske pozicije će doći iz džungle.
A šta je sa ljudima koji sada prilaze?
Ti marinci, koji su se tako hrabro borili u prvim danima...
se sada približavaju da obave opasni posao u borbi protiv neprijatelja.
Dugo očekivani dan bespoštedne borbe je stigao.
Nestala je bučna žilava površina prošlog leta.
Na tom mestu je sada hladna, tiha moć koja dolazi samo sa ratnim iskustvom.
Postoji samo jedna zapovest.
Napad, napad i napad.
Zar to nije general Vandegrift sa pukovnikom Grejsonom?
Da.
Zar ne zna da je tamo opasno? - Zašto mu to ne kažeš?
Hej, Japancu. Zaboravio si nešto.
Zaboravio si nešto. Smešno.
To si me naučio, Todžo.
Danas, 10. decembar 1942, će biti naš poslednji dan na ostrvu.
Posao je završen. Odlazimo.
To je od admirala WF Halsija, komandanta Južnog pacifičkog odreda.
Kaže: 'Nikad u istoriji Mornarskog korpusa...
vaša dela nisu bila prevaziđena.'
'Vaša hrabrost, vernost i borbeni duh...
nadvisila je svaku poteškoću i porazila podmuklog neprijatelja.'
'Nijedan komandant nije mogao da traži više od onoga što ste dali svakog sata, dana i noći.'
'Vašim izvršenjem dužnosti dodali ste novu strofu u mornarsku himnu...
postavili primer kako se bori i sad predstavljate inspiraciju za svakog Amerikanca.'
'Danas kao nikada do sada mi mornarica smo ponosni na vas.'
'U dubokoj zahvalnosti za odlično urađen posao, i znajući da ćete pobeđivati do samog kraja...
kažemo 'Bog vas blagoslovio.''
Da, odlazimo na zasluženi odmor, posao je odlično obavljen.
Vojska dolazi da preuzme.
U njihove ruke predajemo posao sa punim poverenjem u njihovu sposobnost da ga izvrše.
Oh, bože. Brk, konačno.
Hej, druže, kako je tamo? - Prilično gadno, sine.
Vidimo se u Tokiju. - OK. Čekaćemo vas tamo.